Översatt av: Helmer
George, vakna.
Det är lördag.
Jag vet, men i dag börjar fotbollen. Det är vår första match.
Fotboll?
Jag kan inte i dag. Jag drog på mig en förkylning i sömnen.
Det ordnar sig.
Kom igen, det kommer att bli kul.
Vi ska spela som "brassar".
- Varsågod. - Tack, mamma.
Stuart, glöm inte din vattenflaska. George...
Glöm inte dina dobbskor.
Du ser strålande ut i dag.
Somliga vet hur man använder havregrynsgröt.
Gapa stort.
Hörde du? Hon sa "blah-blah".
Jag tror inte det är sant.
Hennes första ord.
Var är bebisboken? Det här ska jag skriva ner.
- Jag tror inte det räknas. - Visst gör det det.
Farbror Crenshaw säger ju att alla "Littles" börjar prata när de är nio månader.
I hans fall så slutar det aldrig.
Kommer ni båda två till matchen?
Det vill vi inte missa.
Frederick...
...den här fotbollsmatchen gör mig mycket...
- Stolt? - Bekymrad. Speciellt vad gäller...
- Det gick bra. - Han klarar det här.
Alla killarna som springer omkring med dobbar. Tänk om någon...
Raring, han är en Little. Alla Littles är naturligt starka.
- Behöver du...? - Vill du...?
Okej, nu räcker det.
Snow. Mat.
Mat? Kan det vara tonfisk? Eller sill?
Eller, vågar man tro på rökt lax?
Snälla, låt det vara rökt lax!
Det är till dig.
- Grabbar, är ni redo för lite fotboll? - Räkna med det, pappa.
Toppen, lös gegga.
Kolla vad jag har blivit degraderad till. En hårig golvmopp.
Wallace! Upp med dig! Kom igen!
Grabbar, sprid ut er! Sprid ut er!
George får bra motion.
Det stör mig att alla grabbarna har fått spela utom Stuart.
Det är gott om tid.
Gott om tid? Det är 40 sekunder kvar.
Han var jätteduktig på att dela ut apelsinklyftorna.
Det är inte så enkelt som det ser ut.
Okej, jag är glad att han inte fick spela. Jag vill inte att han ska bli skadad.
Det är knattefotboll, ingen blir skadad.
Irwin, hur gick det?
- Är du okej, Irwin? - Ser det så ut?
Bäst att göra ett byte.
Jämn match. Vi kan spela med bara tio spelare.
Men med George, så är det som att ha nio.
Wallace, sluta upp med sånt.
Bestäm dig, tränarn.
Stuart, hoppa in för Irwin!
Mamma, pappa! Jag ska in!
- Heja, Stuart! - Herregud.
Var försiktig med svansen.
Oroa dig inte. Jag ska inte göra dig besviken.
Ut och ta dem!
Här! Jag är fri!
Jag tar den! Jag tar den!
- Jag tar bort honom från planen. - Raring...
Jag känner grabbarna. Gör du det, så skulle han känna sig ganska...
Generad.
Ta den, George!
Efter den!
Passa, torris! Kom igen!
Skjut, George!
Jag tar den! Jag tar den!
Skjut!
Jag har den! Jag har den!
Ja, jag gjorde det!
Jag får nog börja med hjälm.
Han såg så liten ut därute.
Han saknar på nåt vis storlek. Måste han spela igen nästa vecka?
Vi måste ge honom en chans att utvecklas.
Det gör jag. Han får själv skiva sin banan.
Med en sked.
Han kör sin bil till skolan. Ingen annan mamma skulle tillåta det.
Med George gående vid sidan om.
Hur mycket mer frihet ska jag ge honom?
Lite mer än du ger honom nu.
Mamma har kanske rätt. Jag skulle kanske lägga av med fotboll.
- Vad vill hon att du håller på med, då? - Målning eller dans.
Det är nog mitt fel.
Förlåt att jag sparkade in dig i målet.
Det gör inget, vi vann ju matchen. Det var det viktigaste.
Nej, det viktigaste var att jag träffade Wallace i nyllet.
Fulingar, klockan tolv! Jag tar honom, Brooklyn!
Vore det inte häftigt om jag kunde flyga den här?
Jo, men det finns ett problem.
Mamma.
- Hej, mrs Little. - Hej, Will.
- Är George hemma? - Han är med Stuart.
Nu är det bara finjusteringen kvar, sen är den klar för en flygtur.
Hej, George. Hej, Stuart.
Hej, Will.
Vill ni ta en paus? Jag tog med min Playstation 2.
- Okej. - Men planet, då?
Jag vill spela med Will en stund. Gå och lek med Snowbell.
Jaha, då får jag väl själv göra den klar.
Om jag bara kunde...
Hoppsan.
Vad är det för oväsen?
Det låter som en gräsklippare.
Inomhus?
Stuart!
Vad sysslar du med?
Ingenting!
Dra åt bromsen!
Kolla instruktionsboken!
Häftigt. Det enda min bror gör är att stoppa upp kritor i näsan.
Det står, "Vid start, dra tillbaka gasreglaget".
Vid start? Jag har ju redan lyft!
Snowbell, ur vägen!
Snälla, gör mig inte illa!
Vad står på?
Det är bara Stuart som flyger runt i huset.
Flyger runt i huset?
Han är i alla fall inomhus, så det är ingen fara.
Se upp! Omkull!
Stuart!
Ducka!
Stuart!
- Hur gick det? - Är du okej?
Jag mår fint. Allt är bra.
Bra? Stuart, du har ju förstört det.
Jag är ledsen att jag hade sönder det, George.
Vi kan säkert laga det med lite lim.
Nej, det kan vi inte. Det åker i soptunnan, det är alldeles för farligt.
Tack, Stuart.
Varför tar du inte med grabbarna hem? Stuart och jag behöver pratas vid.
Bra idé.
Kom, grabbar. Nu går vi hem.
Hon behandlar mig som en barnunge.
Jag ordnar lite lunch till er.
Hon älskar dig så. Hon står inte ut med att se dig i fara.
Det här har inte varit nån bra dag.
Mamma är arg, George vill inte leka längre...
Jag vet. Men inget ont som inte har nåt gott med sig.
Det är väl inte gott att ha ont?
Det är bara ett uttryck, Stuart.
Fördelen med att vara en Little är att vad som än händer...
...hur hopplöst och mörkt det än ser ut...
...så ser vi det ändå från den ljusa sidan. Allt har nåt gott med sig.
Som i det här fallet, det goda är då...
Hjälp mig, pappa. Jag får inte ihop det.
George har hittat en ny kompis. Och det kan du också göra.
Du är mycket bättre än jag på sånt här.
Jag har varit en Little mycket längre än du. Du får snart kläm på det.
Under tiden, upp med hakan...
...räta på ryggen och var öppen för nya idéer.
- Sen, då? - Ett steg i taget.
Och Kanada är skilt från USA för att-
-kanadensarna vill vara för sig själva.
Genomgång i morgon och prov på fredag.
Var snälla och ta era matrester med er.
Min man är trött på att jag kommer hem och luktar salami.
Tony, har du lust att komma hem till mig i eftermiddag?
Ledsen, kompis. Jag har karatelektion.
Mark?
Gitarrlektion.
Några av grabbarna ska till Will och spela basketboll.
Får jag följa med?
De sa inte direkt att du kunde hänga med.
Det gör inget. Jag har annat för mig i alla fall.
Säg till mamma att jag följde dig hem.
Jag är skyldig dig en tjänst.
Visst.
Fröken?
Lever du?
Hon lever.
Ur vägen. Skadad fågel på väg!
Vad står på?
Aj, min vinge.
Var är jag? Var är den där falken?
Vilken falk?
- Den falken! Iväg! Kör härifrån! - Herregud!
Försvinn, din jäkla gam!
Kom igen, din usla vråk!
Är det så smart att reta honom?
- Nu har vi bekymmer. - Nej, du klarar det. Sakta inte ner.
Du klarade det!
Ja, det gjorde jag.
Vem är det jag ska tacka?
Åh, förlåt. Jag heter Stuart. Stuart Little.
Jag heter Margalo. Bara Margalo.
Margalo.
Du är så stark. Idrottar du?
Tja...
Jag spelar en del fotboll...
...flyger plan...
...åker racerbåt.
Du kan sätta ner mig nu. Mina ben är okej, det är vingen som gör ont.
Visst, naturligtvis.
Det brukar finnas bandage här.
- Vi kan väl prova med din scarf? - Bra idé.
Min nål, den är...
Det måste hänt när den där falken kolliderade med mig.
Den var en del av redet när jag var liten. Jag har haft den i hela mitt liv.
Det är det enda minne jag har från min mamma.
- Det var tråkigt att höra. - Ja.
- Sådär. Hur känns det nu? - Mycket bättre, tack.
Berätta, Stuart. Bor du verkligen här?
Javisst, jag är en äkta Little. Mellanbarnet.
- Den mellersta Little. - Trevligt.
Var bor du, då?
- Tja, lite varstans. - Så du har inget riktigt hem?
En gång bodde vi i en låda. Nåja, det var nog ingen riktig låda.
Det var en sån som folk har sina juveler i.
Ett juvelskrin?
Ja! Det måste det ha varit. Ett juvelskrin.
Det var underbart.
Jag har uppehållit dig mer än tillräckligt. Jag måste iväg innan det blir mörkt.
Vänta, du kan inte ge dig ut där när du är skadad. Du borde stanna här.
Jag vill inte vara till besvär. Jag menar, vill du verkligen göra det för mig?
Visst, jag har vad som behövs. Jag är snart tillbaka.
- Under tiden kan du använda kattens säng. - Har du en katt?
Oroa dig inte för Snowbell. Han gör inte en fluga förnär.
De där flugorna gör en uppkörd.
Jag försöker med rätt kost och ändå känner jag mig uppsvälld.
Det hjälper kanske med mer mat.
Hejsan.
Förlåt, det var inte meningen att skrämma dig.
Skrämma mig? Vilket skämt!
Hörde du? Jag skrattar åt det.
Hårboll. Stor hårboll.
Och ändå fortsätter vi att slicka oss. Otroligt.
Hej, Snowbell. Det här är Margalo. Hon ska stanna här hos oss ett tag.
Stanna här? Är du inte riktigt klok?
Du kan inte bara dra in hemlösa fåglar hit. Tror du att det här är ett värdshus?
Se, hon är ju smutsig. Ta inte illa upp, men hon kan ha baciller.
Hur vet du att hon inte är en lösdrivare eller tjuv? Släng ut henne!
Vi är hemma. Ledsen att vi blev lite sena.
- "Little hi, Little low". - "Little hey, Little ho".
- Vad i helsike var det? - Det är så vi brukar hälsa på varann.
Intressant.
Äckligt är ett bättre ord. Nu får du problem, fröken!
Mamma Little hatar när djur från gatan bara klampar in här.
När hon ser det här, får hon ett utbrott.
Åh, vilken söt liten pippi.
Det är kanske bara mina kompisar hon hatar.
- Jag hittade henne. - Hittade mig? Han räddade mitt liv.
Gjorde han?
- Från en falk. - Vad då?
Stuart räddade den här lilla fågeln från en falk.
En falk? De är otäcka varelser.
Varför har vi falkar i stan? Det borde inte vara tillåtet. Skriv och klaga.
Å andra sidan har vi en hjälte här. Bra gjort, Stuart.
- Pappa. - Vad?
Har nåt gott med sig.
- Killsnack. - Jaså.
Det är väl trevligt att Stuart har fått en vän?
Jag tror inte Stuart ser henne bara som en vän.
- Vad menar du? - Han är fångad.
Han är förälskad. Han är bländad.
Men han är bara ett barn.
Pojkar blir förälskade i tidig ålder.
Frederick, hade du många förälskelser?
Jag har fortfarande en.
Margalo, vill du ha nåt mer?
Svänga ihop en omelett? Fixa en råbiff?
Stuart, jag är mätt.
Mätt? Du äter ju som en fågel.
Stuart, tid att gå till skolan.
Jag går inte dit i dag. Jag stannar hemma och passar Margalo.
Dröm vidare. Du går till skolan, och jag tar hand om Margalo.
Se åt båda hållen när du går över gatan...
...ta på galoscherna. Och under konstlektionen, spring inte med saxen.
Jag hämtar din ryggsäck.
Mammor... du vet.
- Nej, egentligen inte. - Inte?
Du förstår, helt plötsligt en dag-
-så fanns inte min mamma kvar.
Så du har varit helt ensam i hela ditt liv?
- Japp. - Det måste ha varit hemskt.
Nej, det har varit som ett äventyr.
Jag önskar att jag hade nåt äventyr.
Jag får bara lov att måla.
Hela livet är ett äventyr. Bara att gå ut genom dörren är ett äventyr.
Kom nu, Stuart. Vi är sena.
Kör hårt, grabben. Äventyret har börjat.
Det där var äventyr nog för hela dagen.
Kolla! Yankees vann!
Sådär ja.
Kan du säga, "Gå ut med mamma"?
"Mamma"?
"Gå ut"?
Inget.
Martha och jag går ut en stund. Är det nåt du vill ha?
Nej, tack.
Säg "Hej då, pippin".
Säg "Hej då". Martha, säg "Hej då, pippin".
Frisk luft.
- Kommer du ihåg mig? - Du skrämde mig.
Vad kan jag säga? Jag är bra på att skrämmas.
Så, Margalo. Har du kollat läget? Några värdesaker? Kom igen, berätta.
De har inte så mycket. Mamman har en ring, men bara på två karat.
Okej. Vad har de mer?
Inte mycket. De har nästan bara varandra.
Ursäkta medan jag kräks.
Varför kan vi inte försöka på nåt annat ställe?
För att du redan är inne här.
De litar på dig. De gillar dig.
Och kanske...
...så gillar du dem.
Margalo, kom igen.
Försök inte lura en brottsling.
Ingen annan har någonsin bett mig att leva ihop med dem.
Jaså? Vem var det som hittade en ynklig och övergiven fågel...
...och lyfte upp henne ur rännstenen?
Vem delade sin mat med henne...
...och, kan jag tillägga, lärde henne ett och annat? Vem?
- Du. - Just det. Jag.
Skärp dig nu och sätt igång. Kom ihåg att du är här i affärer.
Du är inte här för nöjes skull.
Kom igen, Falken. När jag jobbar, tänker jag aldrig på nöjen.
Fryser du?
Du brukar väl flyga söderut över vintern, när det blir för kallt här?
Ska jag vara ärlig så har jag aldrig flugit söderut.
Det är nåt som jag drömmer om.
Bort från den här kalla, blåsiga stan, och bara följa med jetströmmen.
Fruktträd, miljoner nya fåglar att träffa.
- Rena paradiset, har jag hört. - Men varför har du inte gett dig av?
Det är alltid nåt som hindrar mig.
Det är alltid nåt som hindrar mig också.
Alla här tycker att jag är för liten för att åstadkomma nåt.
Som jag ser det, så är man så stor som man känner sig.
Ja. Vad glad jag är att du störtade ner i min bil.
Jag menar, inte glad att du störtade. Bara det att...
Mer popcorn?
Okej.
Vad...?
Min nål.
Den är lagad. Hur...
På väg från skolan körde jag förbi stället där du kraschade.
Det var inget märkvärdigt.
Jag hittade den...
...räknade ut hur bitarna skulle sitta...
...och, du vet, satte ihop den.
Det var inte så svårt... Bara...
Åh, Scottie.
...ett, två, tre.
Så gott som ny.
Nej, Stuart, det är den inte.
Den är mycket, mycket bättre.
- Stanna hos mig. - För alltid.
Trodde du verkligen att jag inte skulle upptäcka det?
Vad pratar du om?
Jag pratar om dig och din lilla musvän.
Stort misstag! Bli aldrig vän med nåt som jag kan äta.
Se till att skaffa den där ringen nu!
Annars tar jag musen till lunch.
- Jag diskar. - Du gjorde ju det i går kväll.
För dig, så kan jag diska varje kväll.
Då behöver jag inte byta på bebisen.
Hon hade bara tappat dockan.
Jag ska bara...
- Frederick! - Vad är det?
- Min ring är borta. - Vad menar du?
Den är borta!
- Är du helt säker... - Absolut.
Såvida inte...
Jag ringer rörmokaren!
Vad står på?
Mammas ring åkte ner i avloppet. Jag når den inte.
Hallå, jag då?
Jag kan göra det. Låt mig gå ner dit, pappa.
- Gå var? - Ner i avloppet.
Jag kan få upp den. Det blir ett äventyr.
Jag vet inte. Det är väldigt mörkt därnere.
Det stinker och är kallt där.
Men det är mammas ring. Hon älskar den ringen.
Kom igen, pappa. Låt mig försöka.
Om det blir för kallt eller för läskigt-
-så säg bara till.
Oroa dig inte, pappa. Jag fixar det här.
- Eller dra i snöret, så drar vi upp dig. - Uppfattat.
Hur är det så långt?
Vått. Det finns fullt med slemmiga grejor på väggarna.
- Vad liknar det? - Som det du har i näsan.
- Kan du se botten än? - Nej, bara fler rör.
Och allt vi hade till middag förra veckan.
Och rören bara fortsätter och fortsätter.
Rörmokaren sa...
Vad står på här?
Är det en ny topp?
Du har verkligen god smak. Måste säga att det är elegant.
Vad finns i andra änden av snöret?
- Det här snöret? - Ja.
Jaga inte upp dig nu, men nån som du och jag älskar-
-erbjöd sig frivilligt att gå ner i avloppet och hämta din ring.
- Stuart? - Bra gissat, mamma.
Du lät vår son gå ner i avloppet?!
Eleanor, bli inte upprörd nu.
Det är noga genomtänkt. Om nåt händer, drar jag bara i snöret och...
Nu kan du bli upprörd.
Är du okej? Hör du mig?
Skynda er! Jag glider!
- Hämta mer snöre. - Visst.
Det måste finnas snöre nånstans.
- Vi har inte mer. - Nåt annat vi kan använda?
- Spaghetti? - Slut.
- Har vi makaroner? - De är för korta.
- Vi kan knyta ihop dem med... - Nej.
Skynda er!
Håll ut, Stuart!
- Margalo, vad gör du? - Stuart, jag är på väg! Ta tag i det!
Sänk! Sänk!
Jag har det!
- Hur gick det? - Är du skadad?
Skräm mig inte på det viset.
Margalo, du är den bästa vän jag någonsin haft.
Tänk om någon av misstag hade satt igång avfallskvarnen?
Det hade jag inte tillåtit hända.
- Du lät honom gå ner i avloppet. - Han ville det.
Om Martha ville klättra upp i skorstenen-
-eller George ville krypa ner i toaletten, hade du låtit dem göra det?
Jag älskar Stuart lika mycket som du.
Jag råkar bara inte vara så...
Känslig? Irrationell? Vad tänkte du säga?
Det har jag glömt.
Jag vet att jag är överbeskyddande, men jag...
...står inte ut med tanken att Stuart skulle bli skadad.
Förlåt, Stuart.
Vad...?
Ni gillar verkligen köttfärslimpa.
Hittade du ringen?
Allt utom den.
Har nån sett Margalo? Jag kan inte hitta henne nånstans.
Hon kanske gick ut en sväng eller tog en flygtur runt kvarteret.
Javisst, för att träna upp sin vinge.
Kanske det. Men varför lade hon sin nål hos mig?
Du förstår, Stuart...
Margalo är ju en fri varelse.
Hon tyckte kanske det var tid att gå vidare.
Utan att ens säga adjö?
Vad gör du?
Jag tror jag vet vad som hänt. Jag tror den där falken har tagit henne.
- Jaså? - Jag ska hitta henne.
Försök inte att avråda mig. Jag har bestämt mig.
Är du tokig? Du kan inte ge dig ut där.
För att jag är för liten? Hör på här, man är så stor som man känner sig.
Då följer jag med dig.
Nej, du behövs här för att täcka upp för mig.
Täcka upp? Hur då?
Hitta på nåt. Du är smart.
Stuart, hon är ju bara en fågel.
Nej, George. Hon är min vän.
Och är man vän med Stuart Little, så gäller det livet ut.
Om jag inte får följa med, ta åtminstone nån annan med dig.
Snow. Snowbell!
Finsilvret är i matsalen! Ta vad ni vill, men gör mig inte illa!
Det är jag. Stuart.
Du. Bäst för dig att det är viktigt.
Margalo är fortfarande borta.
Jag skulle varit tydligare. Jag menade viktigt för mig.
Jag ska leta efter henne. Hade hoppats på att du följer med.
Stuart, gör dig själv en tjänst. Köp en undulat och glöm henne.
Jag kan inte glömma henne. Hon har problem och jag måste hjälpa henne.
Vad är jag, en man eller en...
...mus?
En knepig fråga, va?
Det är viktigt. Du måste hjälpa mig.
Och varför skulle jag det?
För att vi tillhör samma familj-
-och för att jag hade gjort det samma för dig.
Och om du inte gör det, och Littles börjar undra var jag är, så säger George att du ätit upp mig.
Vad?!
Din lilla råtta!
Vet du vad?
Alla tycker att du är så snäll. Men det är du inte.
Kom igen! Det blir kul. Det är som ett äventyr.
Hallå! Mario Andretti, varva ner. Vi följs åt.
Jag kommer att få en hjärtattack.
Jag tror jag har fått en trombos och jag vet inte ens vad det betyder.
George! Stuart! Frukost!
Ät medan det är varmt.
Säg, "mamma".
Säg, "pappa".
Säg något?
God morgon, George.
- Var är Stuart? - Han har redan gått.
Har han? Utan att äta frukost?
Han var tvungen att vara i skolan tidigt...
...för han är med i en skolpjäs.
Jaså?
Ja. Han spelar en mus. Och de övar varje morgon innan skolan börjar.
Varför har han inget sagt?
Det har han glömt. Orolig som han är över Margalo.
Jaha.
Bra. Det får honom att tänka på annat.
Måste iväg.
Säg, "havregrynsgröt".
Jösses. Det här är ett tecken, Stuart. Precis som de brinnande buskarna.
Förutom att det är en förgasare och jag är inte Moses.
Men det finns ett budskap.
Befria mig från det här!
- Vi ger inte upp. - Varför inte?
Det är roligt att ge upp. Och så mycket tid man sparar.
Jag säger bara, om fler gav upp, så skulle vi ha färre krig.
Räkningar.
George?
Hej, mamma.
- Var är Stuart? - Är han inte hemma?
Jag kom precis ihåg. Jag skulle berätta att han övar igen.
Hos Will. Han skulle sova över där.
Sova över? När det är skola i morgon?
Det var det han sa. Måste iväg.
Hallå?
Hej, Will. Det är George. Ringer min mamma så är Stuart hos dig. Okej?
Vänta lite.
Hallå?
Hej, Will. Det är mrs Little. Kan jag få prata med Stuart, tack?
- Stuart? - Min son, du vet.
Jaså, Stuart. Nu, menar ni?
Tja, det är nu jag är i telefonen.
Åh, han gick precis in i badrummet.
Det tar nog en stund. Han tog med en tidning.
- Jaha, är din mamma där, då? - Ett ögonblick.
- Jag sa till henne. - Gick hon på det?
Ja, men nu vill hon prata med min mamma. Vad ska jag säga?
Hitta på nåt. Du är smart.
Vore jag smart, så hade jag inte varit i den här situationen.
Hon kan inte komma just nu. Hon är också i badrummet.
Men inte i samma badrum!
- Säg bara att jag har ringt. - Okej, mrs Little.
- Det är klart. - Jag är skyldig dig en tjänst.
- Kan du nu berätta vad det handlar om? - Det är för komplicerat. Vi ses.
- Är pojkarna hemma? - George är.
Men Stuart övar på pjäsen. Sen skulle han sova över hos Will.
- Utan George? - Det ger honom en chans att utvecklas.
Stuart, vi har gått i timmar. Jag orkar inte ta ett steg till.
Jag gillar inte att vara negativ, men när jag går så här mycket, får jag skavsår.
Jag tycker inte om att säga det här heller...
...men jag måste pinka.
Det går väl bra i gränden?
Jag är en huskatt. Vi är kräsna varelser.
Vi går inte runt och vrålar, "Bomb släppt!", och gör det varsomhelst.
Inse fakta. Vi hittar aldrig henne.
Om vi bara hade någon som verkligen kände till stan.
Ja, nån som verkligen kan stans motbjudande undersida.
Vem känner jag som är motbjudande?
Kommer du hit igen-
-så kör jag dig i kontokortsläsaren!
Hota mig inte! Det jag kan berätta för hälsovårdsnämnden-
-tvingar dig att slå igen på direkten!
Monty!
Snowbell! Vad gör du här?
- Vi har letar överallt efter dig. - Vi behöver din hjälp.
Är ni två fortfarande kompisar, eller kan jag käka upp honom?
- Nej, Monty. Du får inte käka upp honom. - Snälla?
Nej! Hör på nu.
Vad vet du om en fågel som kallas Falken?
Falken? Det är en riktig fuling. Honom ska man inte bråka med.
- Var kan vi hitta honom? - Ni vill inte hitta honom.
Honom vill man inte ha att göra med. Tro mig.
Han hinner både äta dig och bajsa ut dig innan du ens hinner ropa på hjälp.
Falkar är otäcka!
De tar tag i nacken och lyfter en så högt att man inte längre ser marken.
Sen släpper de. När man har landat suger de upp det som är kvar av en med sugrör.
Snowbell, är du okej?
Visst, jag har faktiskt goda nyheter:
Glöm bort det där med kattlådan.
Kalla på städpatrullen!
Hör på, Stuart. Det här har varit ballt och häftigt...
...men man måste veta när det roliga är slut.
Man behöver inte vara den sista som lämnar en fest.
Jag sa ju att jag inte ger upp. Vi ska hitta falken.
Visst, det är era bekymmer.
Okej, hör nu noga på:
Falken bor på andra sidan parken...
...längst upp i Pishkinbyggnaden.
Det är inte många som går dit upp. Och ännu färre återvänder.
Då var vi här, Snowbell. Nu gäller det.
Snowbell?
"Lax, havskatt, tonfisk".
Varför retar de en så här?
Hur kan du bara tänka på mat vid ett sånt här tillfälle? Skärp dig nu.
Jag är nervös. När jag är nervös, så äter jag.
För jag har på känn att om något händer dig, så får jag skulden.
De vet säkert redan att vi har försvunnit och tänker byta ut mig mot en hamster.
Ta det lugnt. George täcker upp för oss.
George? George kan inte ens se skillnaden mellan barnbajs och äppelmos.
Och det var ändå snällt sagt.
- Hallå, hos Little. - George, bra att det var du som svarade.
Vem är det? Prata högre.
George, det är jag. Stuart.
Var är du? Mår du bra? Har du hittat henne? Är ni okej? Hur är det med Snowbell?
När kommer ni hem? Mamma och pappa frågar en hel del.
Det gör du med.
Jag har bråttom. Vill bara säga att vi är på rätt spår...
...och med lite tur, så är vi hemma till kvällsmaten. Och, George...
- Tack för att du täcker upp för mig. - Visst.
Men var är ni?
Hör noga på. Vi är vid Pishkinbyggnaden.
Var vänlig lägg i 35 cent för ytterligare fem minuter.
- Snowbell, jag behöver mer växel. - Tycker du jag ser ut som nån jäkla midjeväska?
- Är du kvar? - Är det Stuart?
Låt mig tänka. Ja.
Jag trodde han skulle komma hem.
Det gör han. Senare. Han och Will behövde öva lite till.
Faktiskt, så lämnade de honom nyss hos Will.
Hej, mrs Little. Är George hemma?
- Jag hittade den, Will! - Hittade vadå?
- Miniräknaren. - Miniräknaren?
Will, var är Stuart?
Det är okej, hon känner till pjäsen.
Det skulle blivit en överraskning.
Jag var tvungen att berätta så hon visste att Stuart var hos dig. Vi ska dit igen.
Visst. Just det. Det blir toppen.
Jag behöver bara miniräknaren?
- Måste räkna ut hur länge de behöver öva. - Ja, det är en mycket komplicerad pjäs.
- Kom igen. Nu går vi. - Vi ses senare, mrs Little.
George, glöm inte bort er fotbollsmatch senare.
Vi träffas där!
Jag klarar inte det här. Det är för stressigt. Allt ljugande. Jag har aldrig ljugit förut.
Det är därför hon tror på dig.
- Nu ligger vi illa till. - "Vi"?
Ja, "vi". Det var inte mig han var hemma hos mig i natt och övade.
Och vad ska du göra nu, "Supermusen"? Klättra på väggen?
Jag kommer på nåt.
Hej då, Snowbell!
Du har mod, grabben.
Mod och gnista.
För att inte tala om energi.
Du har modet, gnistan och energin!
Okej, då var det dags.
Okej, Falken. Ge mig henne, så slipper någon bli skadad.
Margalo...?
Är du här uppe?
Är det någon här?
Jag är här.
Jag har kommit för min vän Margalo. Om du har skadad henne, ska jag...
- Ska vad? - Berätta nu. Mår hon bra?
Varför frågar du inte henne själv, plutten?
Spring, Margalo!
Flyg iväg medan jag täcker dig. Vad väntar du på?
Den här grabben är otrolig. Hör på, ostnylle. Låter det här bekant?
"Åh, min vinge. Jag kan nog inte flyga".
Vad pratar du om?
Det går inte in, va? Hon lurade dig. Hon lindade dig runt lillfingret.
Margalo, vad menar han?
Nu börjar det bli ledsamt. Det här gör kanske att du fattar.
Mammas ring.
Jag är så ledsen. Jag ville aldrig såra dig.
Men varför, Margalo?
Bli inte upprörd, mus-grabben.
Hon har lurat smartare än dig. Eller du trodde kanske att du var speciell?
En riktig vän?
Jag ljög inte om det, Stuart.
Du är min vän.
Följ med mig, då.
Hon ska ingenstans!
Jodå!
Var det det bästa du kunde? Nu är det min tur.
Skada inte honom, Falken!
Jag ska inte skada honom. Det fixar trottoaren!
Kan vi inte resonera igenom det här?
Nej! Stuart!
Släpp mig! Nej, Falken!
Några dagar härinne kommer att ändra din attityd.
Vad har jag gjort?
Jag har på känn att nåt hemskt har hänt. Littles kommer att slå ihjäl mig.
Nu vet jag. Jag tar hem en annan mus i en läcker mundering...
...lär honom köra bil och säger att det är Stuart.
Vem försöker jag lura? Jag måste upp dit. Men hur?
Hoppas jag lever länge nog för att ångra det här.
Stuart? Hallå?
Fritt fram!
Snälla, hoppa inte fram bakom nåt.
Kom ihåg, jag har en stark mage men ett mycket klent hjärta.
Kom fram, lilla musen.
Snowbell? Är det du? Är det verkligen du?
- Margalo? Var är du? - Jag sitter på pottan.
Okej, då väntar jag.
Nej, jag menar jag har problem. Jag är i färgburken.
Varför är du där inne? Är det nåt lurt med det här?
Hjälp mig ut bara.
Är Stuart också där?
Nej, Snowbell. Han är död.
Vad? Är Stuart död?
Falken dödade honom.
Nej, det kan han inte vara. Han är...
Jag skulle ju skydda honom.
Jag önskar det vore jag som blev dödad!
Verkligen?
Nej. Men jag känner mig mycket olycklig!
Oj då. Jag är dumpad på en båt.
På en avfallspråm. Jag måste ta mig härifrån.
Hallå där!
Här borta! På pråmen! Hör ni mig?
Hjälp!
Jag hör inte hemma här!
Jag måste härifrån!
Hjälp mig!
Hjälp!
Hej, Rita. Jag var i närheten, så jag tänkte hämta pojkarna.
- George och Will? - George och Stuart.
George är här, men jag har inte sett till Stuart.
Men han sov över här i går natt.
Nej.
George!
Och vad tänker du göra nu?
Åt vilket håll ligger Kanada?
Det här är fruktansvärt.
Jag vill bara hem.
Jag vet att en Little alltid ser nåt gott i allt.
Det här betyder kanske att jag inte är en riktig Little.
Jag är kanske Stuart Nollan.
Stuart Inget.
Jag ser inget gott i något!
Åh, nej. Vad har jag gjort?
Mitt flygplan.
Mitt flygplan!
Det goda! Där har vi det!
- Nå, George. Var är han? - Och den här gången berättar du sanningen.
Jag vet inte riktigt.
Det är aldrig rätt att ljuga för sina föräldrar.
Är det rätt att bryta ett löfte man gett sin bror?
Det är fel att lova sin bror att ljuga för sina föräldrar.
Lyssna på mig. Berätta var Stuart är.
Det var ett löfte. Mellan två bröder.
George, jag förstår. Jag har också en bror.
Men om han var i fara, så är det viktigare än ett löfte.
Hur tror du vi skulle känna oss om något hände Stuart?
Han är vid Pishkinbyggnaden.
- Pappa. - Vad?
- Ligger jag illa till? - Nej, min son. Du ligger mycket illa till.
- Mamma, pappa. Jag är verkligen ledsen. - Det borde du vara.
Stuart kanske ligger där ute nånstans med ansiktet i backen, med sin...
Eller så mår han bara bra. Man ska inte tro det värsta.
Det är inte Littles sätt att tänka.
Du har rätt. Han kan vara på väg hem just nu, i sin blanka, lilla bil.
Leende och lycklig.
Med morrhåren fladdrande i vinden.
- Mamma. - Ja, George.
Jag tror inte han är på väg hem i sin bil.
Vem skulle vilja göra nåt sånt?
Små ynkliga vandaler.
Den där eländiga falken!
Jag svär på att hämnas.
Vore han här nu, skulle jag slita strupen av honom.
Jag skulle klösa sönder ansiktet på honom. Jag skulle...
Snowbell, där är han!
Gör mig inte illa! Döda fågeln, inte mig!
Jag kommer att bli falkbajs!
Jaså, pippin har sluppit ur sin bur.
Åh, så trevligt. Hon har tagit med en vän på middag.
Synd att jag inte gillar burkmat.
Snowbell, ut med dig!
Kan inte, sitter fast! Jag är för tjock!
Gör det inte, Falken! I så fall...
Göra vad? Vad gör han?
- I så fall, vad? - I så fall blir du av med den här.
Lägg ifrån dig den, Margalo.
Jag är trött på att göra som du säger. Jag lämnar dig, Falken. För gott.
Och vad ska du bli utan mig?
Fri.
Stort misstag! Dig tar jag hand om senare, hårboll.
Ingen brådska!
- Stuart! Du lever! - Än så länge!
Var hittade du planet?
- På en avfallspråm. - Förlåt att jag frågade.
- Hoppas det inte är för sent. - Håll ögonen öppna. Han kan vara varsomhelst.
Försiktigt. Ett steg i taget.
Såja. Du klarar det. Ja!
Jag lever. Jag lever!
Stuart! Är det du? Ta mig med!
Och jag, då? Hur kommer jag ner härifrån?
- Jag tror det är här. Sväng här. - Visst, inga problem.
- Titta! Det är Stuart. - Stanna bilen!
Stuart!
Kolla fågeln. Han är större än jag.
Vi måste rädda honom. Kom igen.
Det är Littles. Jag är räddad!
Vänta. Det är jag!
- Följ efter den flygande musen! - Visst, inga problem.
Där är han!
Klarar vi oss ur det här, ska jag hålla mig till målning och dans!
Hallå, damen! Ur vägen!
Han knappar in!
Milda makter!
- Håll motorn igång. - Visst, inga problem.
Han hör dig inte.
Jag tror vi blev av med honom.
På väg upp?
Jag känner mig så hjälplös.
En mus måste veta sina begränsningar!
Stuart! Ta upp den!
- Jag kan inte! Spaken har fastnat! - Ta i hårdare!
Margalo! Ut med dig! Rädda dig själv!
Nej, Stuart! Vi möter slutet tillsammans!
Stuart! Ta upp den!
- Ta upp den, Stuart! - Stuart, upp!
Du skulle stannat i din lilla håla, mus-grabben.
- Stuart, vi kan inte undfly honom! - Då måste vi möta honom.
Det är för farligt. Jag tillåter inte det.
Men jag måste försöka. Jag hämtar dig sen.
Vad menar du?
Stuart! Gör det inte!
Nu är det slut på det roliga, pälshuvud!
Vad gör han?
De kraschar!
Stuart! Sväng! Bort härifrån!
Hej då, hönshjärna!
Oj då!
Jag har dig!
Kan man inte få ett vettigt mål mat i den här stan?
Tack så mycket!
Stuart! Är du okej?
- Nu är jag det. Margalo räddade mig. - Vi räddade varandra.
Vad höll du på med?
- Du höll på att ge mig en hjärtattack. - Förlåt, mamma.
- Du rymde hemifrån. - Jag vet.
Och du fick George till att ljuga för oss.
Ja...
Varför är jag då så stolt över dig?
Mrs Little, den här är er.
Min ring.
- Ja, jag tog den. - Och nu lämnar hon tillbaka den.
Jag är bara så glad att få er alla tillbaka.
Snowbell! Du klarade det.
Gudskelov att du är välbehållen.
Snowbell, var har du varit?
Du kan inte ana vad Stuart och Margalo har gått igenom.
Du skulle sett det. De här två var så modiga.
Nu går vi hem.
Och jag, då? Hade inte jag nån del i det här?
Jag har fått nog! Jag stannar här!
Ja, ni får aldrig se mig igen!
Snow, vill du ha lite tonfisk när vi kommer hem?
Tonfisk? Jag älskar de här människorna.
Vänta! Vänta på mig!
Jag antar att de flyger söderut över vintern, va?
Jag förmodar det...
Du har alltid drömt om det, eller hur? Men Falken lät dig inte göra det.
Varje år har jag sett alla de andra fåglarna flyga iväg.
Alla de som var fria.
Du är fri.
Stuart, då kommer vi så långt ifrån varandra.
Det förändrar inget.
Så där...
- Hittar du? Vi kan ringa Automobilklubben. - Vi kan ordna kartor och rabattkuponger.
Det finns ett ställe i South Carolina där de gör den bästa pekannötpajen.
Jag är en fågel. Jag litar på instinkten.
Du har väl väntat länge på det här?
I hela mitt liv. Bara det att...
Bara vad, raring?
Nu är det inte bara prat. Nu är det på riktigt.
Är du rädd?
Världen är ganska stor, och jag är ganska liten.
Det var nån som sade till mig en gång, "Man är så stor som man känner sig".
Bred bara ut dina vingar...
...och sväva.
Jag kommer att sakna dig, Stuart.
Jag kommer att sakna dig också.
Jag kommer att sakna er allihop.
Dig också, Snowbell.
Jag ska inte gråta.
- Stuart? - Ja, pappa?
Vad ser du för gott i det här, då?
Hon kommer tillbaka till våren.
Hej då, pippin.
- Hörde du? - Hennes första ord! Hon pratade!
- Visst gjorde hon gjorde. - Jag visste att hon kunde.
Vadå? Den dagen hon ramlar ner från ett träd och landar på fötterna, då blir jag imponerad.